Parque Nacional Patuca, Honduras
Amerikansk marinbas, hemlig ort
SEAL-team 2. Fem klick söderut, närmar sig området. Över.
Svep igenom området och fortsätt försiktigt fram.
SATCOM till 2 Actual. Var försiktiga och vakta ryggen. Över.
Okej, killar. Säkra området.
- Säkrat. - Framåt.
SATCOM, det här är 2 Actual. Vi har bilder på nedslagsplatsen.
- Vi uppdaterar vartefter. - Uppfattat, 2 Actual. Över.
Var på er vakt. Det kommer att hetta till snart.
- Skit inte på dig, jag har din rygg. - Uppfattat.
Vi fortsätter. Kom.
Säkrat.
- Säkrat. - Säkrat.
SATCOM, vi filmar. Vi går in under tystnad, bekräfta.
- Uppfattat, 2 Actual. - Över och ut.
Okej, vi går in.
Fiendeeld! Ta skydd!
- SATCOM! - Enhet 2, det är SATCOM. Vad händer?
- Akta er! - Vad ser du?
Det här är SATCOM. Vad händer? Över.
SATCOM, det är 2 Actual! Vi blir beskjutna!
Man nere! Man nere!
Fri eldgivning!
Enhet 2, det är SATCOM. Vad ser ni? Över.
SATCOM, det här är enhet 2. Vi blir beskjutna av osynliga rebeller.
- Vi behöver understöd! - Enhet 2, vad är er position? Över.
SATCOM, är det bekräftat? Vi måste retirera!
SATCOM, jag hör er. Hör ni mig? Över.
Enhet 2, det här är SATCOM. Över.
Skit också.
- Överstelöjtnant Adrian. - Brooks, vad händer?
- Jag hjälpte enhet 2 på SATCOM. - Rekognisering? Kraschad helikopter?
De gick in under tystnad och en minut senare blev de beskjutna.
SATCOM dog för 30, 40 sekunder sen. Jag fick inte tag i någon och...
- Och vad? - Kroppssökningen är negativ, sir.
Alla är döda.
Visa mig.
Alla kroppsmonitorer är döda förutom Hobbs.
- Det sista meddelandet som kom? - Ja, 10.17.
Det blir en lång dag. En riktigt lång dag.
Sir.
- Adrian. Vad kan jag hjälpa dig med? - Enhet 2 är nere och svarar inte.
Jisses. Jag var orolig att det skulle gå snett.
Det är tråkigt, men vi måste vänta tills vårt andra SEAL-team går in.
- Sir, det kommer att dröja fem timmar. - Det är jag medveten om, överstelöjtnant.
Sir, rebellerna patrullerar regelbundet i området.
- Vad tycker du att vi ska göra? - Skicka en helikopter...
...och leta efter överlevande. Det skulle bara ta...
Överstelöjtnant Adrian. Du vet att det är förbjudet luftrum.
Vi är så nära fiendens linjer som vi kan vara just nu.
- Vi kan bara passera. - Ledsen, med det vore en politisk risk.
Jag vägrar förklara varför vår helikopter sköts ner bakom fiendens linjer!
Ber om tillstånd att får sätta ihop ett team. Jag behöver bara fem -
- till sju bra män. Jag har män därute som jag skulle dö för.
Lyssna på mig, överstelöjtnant.
Enhet 2 är ett hemligt elitförband. Det bästa vi har i landet.
Jag vet att du inte är främmande för hemliga operationer -
- men killarna i det här kompaniet värvades.
- Sir, det finns... - Du får vänta precis som vi andra...
...på rekogniseringsteamet om fem timmar.
Var det något annat, överstelöjtnant?
Entlediga.
Carter.
- Om jag bad dig avvika för att rädda... - Ger ni order så lyder jag, kapten.
- Jag tänker inte låta dem dö därute. - Vi måste åka med detsamma.
- Se till att Brooks följer med. - Paul Brooks?
Ja, vi behöver en tekniker. Vi har inget val. Jag vet, okej?
Men jag vet också att han är redo igen. Några andra du vill ha med?
- Nej, sir. - Inte? Okej.
Självklart, kapten. Till helvetet och tillbaka.
Först och främst vill jag tacka er alla för att ni kommit hit.
Det jag tänker berätta lämnar inte det här tältet. Jag litar på er alla -
- men det jag tänker säga kan leda till krigsrätt.
Imorse gav sig enhet 2 iväg på ett rekogniseringsuppdrag.
Det ser mörkt ut.
Översten har gjort klart att det inte blir någon räddningsaktion.
Ni känner dem alla. Hobbs assistansmonitor läser fortfarande av hjärtslag.
- Därför kan vi inte bara lämna dem. - Vad exakt föreslår ni, sir?
Jag föreslår att vi slår tillbaka med detsamma.
De behöver hjälp omgående, men det kommer inte att hända.
Jag vet vad jag ber om.
De flesta av er har jobbat med mig och jag förväntar mig att ni kommer tillbaka.
- Men det finns inga garantier. - Det är inte ens ett specialteam.
- Vi är inte ens en enhet. - Nej, men vi är deras bästa chans.
Och jag hoppas att det räcker.
Vi har inget val. Det är det enda rätta.
- Jag är med dig, kapten. - Jag med.
- Är alla med? - Sir, ja, sir.
Okej, hämta er utrustning. Vi sticker om 30 minuter.
- Jag vill inte höra. - Tjejer måste alltid hålla ihop.
- Är ni i samma cykel, tjejer? - Vi har hört det miljontals gånger.
Varför är ni så defensiva. Carter och jag har varit det i tre år nu.
Det är för att ni har lågt testosteron.
Ja, gullet. Jag har det lägsta någonsin. Jag borde hamna i Guiness rekordbok...
- ...för testosteronbrist. - Lugn, Pete. En dag får du en tjej...
- ...trots din personlighet. - Tack, mamma.
- Kan ni sluta tjattra därbak? - Carter? Låt mig slippa börja med honom.
Han har så mycket testosteron att vi kan kalla honom Mr T.
- Det kan du ge dig på. - Visa dem, Carter.
- Hur går det därbak, Brooksie? - Bra, Plante.
Men du ser ut som skit. Nervös för att vara ute i fält igen?
- Nej, är du? - Kom igen, jag föddes till det här.
Vi har alla får sitta med SATCOM och varit borta från strid, men du hör hemma där.
- Vi känner alla till ditt lilla problem. - Plante, varför snackar du med knäppgöken?
Tidsfördriv bara.
Så sugen på underhållning att du måste förpesta Brooks?
Sklaroff, hörde du inte vad Brooks gjorde på PX?
Jo, för fan. Hörde att han ballade ur när han skulle köpa godis eller nåt.
Det är illa nog att han ballar ur när han befinner sig i strid.
Men när vi är lediga? Vad fan är det?
- Du har väl också gått i terapi? - Ja.
Jag får ångestattacker och kan inte kontrollera det. Det händer bara.
Vet du vad mer som bara kan hända? Fiendesoldater och rebeller.
- Och vad tänker du göra åt det? - Jag vet om det, Molloy.
Vi är fem minuter från platsen, så vi kommer ner i djungeln snart.
Den goda nyheten är att krypskyttarna inte ser oss...
...så vida de inte hoppar ner från ett bananträd. Visst, Carter?
Absolut, sir.
Jag vet att ingen av er deltagit i något hemligt uppdrag.
Och ni trodde nog inte att ni skulle vakna till ett i morse, så tack.
När saker och ting börjar gå snett därute...
...ska ni komma ihåg varför vi är här.
Ett. Att ta reda på vad som hände med enhet 2.
Två. Hitta farkosten som kraschat och ta bilder på den.
Den begränsade information vi har tyder på att det är experimentellt.
Vi behöver all info vi kan få, så att vi vet vad den har för kapacitet -
- och vad de tänker göra med den och varför den kraschade från början.
Om vi misslyckas kan vi åtminstone skicka bilder till högkvarteret.
Det är väldigt viktigt att ni är vaksamma och håller koll bakom er.
- Carter, går det bra därbak? - Säkrat.
Lugn.
Rör det inte.
- Carter. Ditåt. - Japp.
Rör på er.
- Allt bra, Brooks? - Ja, det är bra, kapten.
- Får du fram något? - Allt är glasklart, sir.
- Jag ville tala med dig om... - Jag vet.
- Men jag... Jag ville säga att... - Det är lugnt, kapten.
Jag är här som er techexpert och taktiker, och det är precis vad jag ska vara.
Tja...
- Är de taskiga kommer du till mig, okej? - Det är inga problem.
- Vi rör på oss! - Ni hörde honom, vi fortsätter.
Var på er vakt.
Faulk. Alvarez.
Falskt alarm. Det är bara en orm.
- Sket du på dig? - Ja, två gånger. Och du?
En och en halv kanske.
Ta skydd! Ta skydd!
Har någon sett fienden? Över.
- Inget västerut. Över. - Och inget i söder, över.
- Ingen aktivitet här. - Håll er lugna och ta skydd.
Jag vill se till att... Skit också! Var kommer det ifrån?
- Jag har Bupkis, över. - Jag ser inte ett skit härifrån.
Håll ut.-Brooks, kom hit!
Skit också! Lyssna på mig. Spara på krafterna. Jag har dig, okej?
Buckner lever fortfarande!
Okej, alla behåller sitt fokus.
- Spara på krafterna. - Slappna av, kompis.
- Var det därifrån de sköt? - Ta det lugnt.
Buckner säger att de sköt norrifrån. Vi måste lösa det direkt!
Alvarez, Faulk. Avancera.
- Sir. Buckner då? - Hur ser det ut, Brooks?
Jag tror att han är på väg bort. Han skulle bara sinka oss.
Brooks, din jävel! Vi lämnar inte kvar en broder.
Det räcker! Brooks har rätt. Vi kan inte släpa honom genom fiendeelden.
Ta er sydösterut till trädlinjen. Över.
Vi drar.
Det är en order!
- Ingenting. - Inga rörelser någonstans.
Vi vet åtminstone att vi är de enda härute.
Håll huvudet kallt. Inte för att jag ska behöva säga det.
- Var på er vakt, uppfattat? - Ja.
- Ber om att få hämta Buckner, sir. - Avslås.
- Vi tar bara med stridsdugliga. - Men sir, han är ju här.
Tillståndet nekat, Plante. Det är inget räddningsuppdrag.
Inte för enheten som skickade nödutrop och definitivt inte för oss.
Buckner är död. Jag kände precis på hans puls.
Kom nu. Kom nu, Plante.
Träng bort tankarna nu.
Det enda ni ska tänka på är att överleva.
- Uppfattat? - Ja.
Okej, tillbaka i era led. Fan också.
- Okej. - Alldeles för lugnt.
Kapten. Vad tusan gör vi här?
Okej, det där är vårt mål. De som sköt är definitivt inne i byggnaden nu.
Vi måste ta oss in.
Klockan tolv. Plante, ser du det?
- Ja, sir. Klockan tolv. - Brooks, vad tror du?
Det ser ut som nån slags främmande teknik.
Okej...
Plante, Brooks, Molloy, Faulk. Jag vill att ni tar er ner i området -
- och rekar, men var snabba. Kolla efter aktivitet.
Vi måste hitta spår efter enhet 2. Ha radion på hela tiden.
Jag vill höra det ni hör.
- Är det uppfattat? - Ja.
Håll ögonen öppna.
- Kapten, vi ser ingenting än. Över. - Ja, säkrat.
Ingenting här. Var fokuserade och samla information.
Uppfattat.
Det är en hel del bakgrundsstrålning i hela området.
Vad menar du? Plutonium? De kanske har kärnvapen därinne.
Nej, jag ser bara massa blodspår och krutrester. Det har varit en eldstrid här.
- Det ser åtminstone ut så. - Det betyder ingenting.
Vår position är fortfarande den samma.
- Håll ögonen öppna och behåll fokus. - Uppfattat.
- Vad fan är det där? - Jag vet inte, det stinker.
- Skit också. - Han är från andra sidan.
- Tror du att nån av våra gjorde det? - Jag vet inte.
Hur kan man ens göra så där? Brooks, har du nån gissning?
Nej...
Få tyst på honom, han avslöjar vår position.
- Vad säger han? - Något om utomjordingar.
- Utomjordingar? - Utomjordiska soldater vid byggnaden.
Det är ju omöjligt.
- Få tyst på honom! - Gärna.
Tillbaka! Molloy!
- Vad säger han? - Att han inte vill avslöja vår position...
- ...men att de redan vet att vi är här. - Är han en desertör?
Han säger att de gjorde utomjordingarna arga och att de tänker förgöra oss.
Han kanske menar utlänningar, en tredje part. Ryska legosoldater?
Hör ni det här? Över.
Ja, tydligt. Ta reda på mer om angriparen.
Vi måste ta reda på vad vi har att göra med. Över.
Vad snackar ni om? Vad sa han?
Att vi kommer dö här och att det inte går att bekämpa denna ondska.
Få honom att hålla tyst och sluta avslöja vår position, annars dödar jag honom!
Ge oss en minut, så vi får reda på mer.
Få tyst på honom! Håll käften!
Lugn, lugn...
- Jag fattar inte att du... Varför? - Jag var tvungen.
Han avslöjade vår position! Visst, Faulk?
Inte direkt.
Vi måste fortsätta.
- Kom nu. - Kapten?
- Vad tittar ni på? - Nån slags större teknisk kula.
Backa upp.
Ta upp den.
- Vad håller ni på med? - Var försiktig. Den kan sitta på en bomb.
Det är ingen mina. Gör det, Molloy.
- Jäklar. - Molloy, du är en galning.
- Din mamma klagade inte igår kväll. - Dra åt helvete.
Håll upp den så att jag kan läsa av den.
- Säker på att den inte är radioaktiv? - Jag tror inte att...
Molloy! Molloy!
- Den åker upp i armen! - Släpp den.
Jag kan inte! Den är i min arm!
Brooks!
- Nej... Nej... - Brooks!
Samla dig. Samla dig för helvete.
Brooks, gör dig redo!
Kapten! Jag ser inte varifrån de skjuter. Ser ni fienden?
Nej, Faulk. Jag ser ingenting.
- Är du okej? - Ja.
- Status? - Vi fann spår av SEAL-teamet.
Och bollen som Molloy hittade satt inte på någon mina, med var farlig ändå.
- Den åkte in i honom på något sätt. - In i honom?
Ja, den sjönk in i honom. Trängde igenom hans hud.
- Jag vet hur det låter, men... - Ja, det är som han säger.
- Den gled in i hans hud och sen... - Inifrån och ut.
Vad det än var, så åkte den in i hans hud och sprängde honom.
Det kan ha varit nån slags mina eller anordning -
- men när den sprängdes började de skjuta från nåt ställe.
- Kanske från byggnaden. - Ja, troligen.
Det finns inte så många fästen, så kanske från andra sidan djungeln.
Tveksamt. Dålig vinkel och alldeles för långt bort.
- Teknik som åker in i huden? - Ja.
- Det är ju omöjligt. - Det var precis vad som hände.
- Vad är planen, kapten? - Samma som tidigare.
Vi måste ta reda på vad som hände med planet och SEAL-teamet.
Jag tycker att vi kallar in flygunderstöd, så att de kan bomba sönder djungeln.
Jag med, Plante, men det här är allt vi har.
- Vad? - Vi ska inte ens vara här.
Vi är härifrån om två timmar när de hämtar upp oss.
- Det här är allt vi har. - Hur ska vi kunna slåss...
...om de kan träffa oss med något så tungt från det avståndet?
Det kanske finns en dold plats på andra sidan byggnaden.
- Där farkosten kraschade. - Ja, en dold vinkel.
Så här ska vi göra.
Vi ska ta oss till trädlinjen därborta.
Och vi håller oss så nära djungeln som möjligt, så länge vi kan...
...tills vi kan ta oss till andra sidan av byggnaden.
Och inga fler korkade incidenter.
Vi har inte råd med det. Jag vill hålla så många av er som möjligt vid liv.
Men ni måste göra detsamma. Ni måste vara smarta.
Ni måste täcka varandra.
Och ni skjuter för att döda allt som inte är vi.
Låt oss döda asen. Okej?
- Brooks? - Ja, sir?
Sprängmedlet du såg därborta.
Så det var kompakt, men kunde tränga in i huden?
Vem kan tillhandahålla något sånt?
- Menar du nån okänd allierad? - Till och med någon på andra sidan.
Kontraktörer, legosoldater.
Så du har aldrig sett nåt liknande eller hört att det utvecklas?
Då hade jag känt till det. Få länder kan utveckla något sånt.
Vilka länder då?
Vi, Ryssland, Israel, Sydkorea, Japan, Indien.
Kanske Kina och Tyskland, men det är långsökt.
- Om du skulle gissa? - Israel känns ologiskt...
...både politiskt och teknologiskt. De sysslar med ballistik, inte nanoteknik.
Om jag måste gissa skulle jag säga Ryssland. De har kommit längst -
- när det kommer till sammansatta sprängämnen.
Så det kan finnas ett okänt band till Ryssland med teknik som inte ska finnas -
- mitt i djungeln?
Det är möjligt. Rätt osannolikt, men...
- Men det är vår enda ledtråd just nu? - Ja.
- Carter. Led oss. - Uppfattat.
- Hur är det? - Det är okej, sir.
Lite bättre nu när jag kunnat fokusera på något annat.
Lyssna...
Du är en viktig del av uppdraget, det vet du väl?
- Behåll fokuset. Och tänk inte på det. - Jag ska göra mitt bästa, sir.
- Vad har du i godispåsen där? - Förmåner från techavdelningen, antar jag.
- Nåt jag inte sett tidigare? - Jag trodde att ni sett allt.
Ja.
Jag har de här. Inbyggd spektrumanalysator med infraröd mörkersyn.
Allt inbyggt i ett par glasögon. Jag har sånt ni skulle gilla också.
Ljusgranater. Mobila raketutlösare. Sammansatta sprängmedel.
Om ni behöver göra väsen av er idag, så finns det resurser.
- Bra. Vi fortsätter. - Ja, sir.
Brooks. Ögon.
Vad ser du?
Det ser rätt säkert ut, sir.
Om de är däruppe, så är det här vår bästa vinkel.
- De får inte in några bra skott därifrån. - Jag ska bara kolla.
Ja, det var precis härifrån nödanropen kom.
Fyra kroppsmonitorer slocknade ungefär 90 meter från området.
Den sista slocknade därborta en minut senare.
- Okej... - Inga kroppar.
Inte bara kroppar, utan ingenting alls.
Ser det ut som att en eldstrid utkämpats här?
- Inte alls. - Vad betyder det att de tar kropparna?
- Varför skulle de städa upp allt? - De kanske inte vill bli upptäckta.
Nej, det är några som visste att vi skulle dyka upp. Det skrämmer mig.
- Ja, mig med. - Vi tar det lugnt. Gå inte i klunga.
Sprid ut er och ta inte upp något som ni inte kan ta med. Uppfattat?
Uppfattat.
Okej, vi rör på oss.
- Jag gillar inte det här alls. - Stanna.
- Kom igen. Det är bara nån graffiti. - Nej, det är inte det lokala språket.
- Så de har kreativa tags. Och? - Det kanske är en varning.
Att spränga Molloy var också det.
Kapten. Brooks vill avsluta uppdraget på grund av några skumma hieroglyfer.
- Brooks. Får du fram något? - Jag tror det.
Det finns märkliga, gröna energisignaturer överallt.
Det är nån konstig störning som jag aldrig sett tidigare.
- Vad menar du? - Vänta lite. Fan också.
- Vad ser du? - Blod. Massor av blod överallt.
De har tagit bort det, men jag ser spår med UVA-lampan.
- Hur tar man bort blod från jord? - Sen är det gröna energisymboler här...
...men jag har aldrig sett nåt liknande förut. Jag vet inte vad det är.
- Strålning? - Nej, det blir inte såna spår.
Det är den här skiten.
- Vad är det för något? - Jag vet inte, men det är samma skit...
...som dödade Molloy och som fanns när Buckner höggs ner.
När jag ser det genom UVA-ljuset är det samma gröna energistörningar.
Det ser ut som samma sten som hade spetsat rebellsoldaten.
Stenar? Snackar ni om stenar? Hela djungeln är full av stenar.
- Vill ni ha fler till samlingen? Här. - Vi håller ögonen öppna.
Vi har fortfarande tid.
- Okej, det räcker. - Dags att gå in hårt, boss?
Absolut. Vi tar oss in genom den där ingången.
Sklaroff, vi behöver någon härnere. Täck oss om de börjar skjuta...
- ...och ta ut dem snabbt. - Absolut, sir.
Är vi inte tillbaka om två timmar fortsätter du söderut...
- ...och möter helikoptern. - Kapten!
Det är en direkt order.
Sir, ja, sir.
Då var det dags.
Gör er redo.
- Säkrat! - Säkrat!
Öppna den igen. Vi behöver en flyktväg.
- Kontakta Sklaroff. Vi behöver en bakdörr. - Sklaroff, hör du mig?
- Vi har blivit avskurna. Över. - Jag har ingen aning.
Jag hörde dunk och sen var ingången borta. Över.
Jag blir beskjuten! De är överallt!
- Lugna ner dig. - Sklaroff, rapportera. Över.
Jag upprepar, vad är din position. Över.
- Jag hör inget? - Nej, ingenting.
Skitsamma. Backa.
- Eldupphör, Plante! - Carter, hur gick det?
- Jag överlever. - Lugn, får jag se.
Den gick rakt igenom. Du klarar dig. Kan du röra armen?
Ja. Inte optimalt, men jag kan använda den.
Brooks, ge mig pannbandet som förband.
- Brooks! - Inte så smart.
- Jag tänkte bara... - Håll käften!
Du lyckades skjuta en av dina egna. Och du för en massa oväsen.
Den går ändå inte att rucka på.
- Mindre oväsen, okej? - Ja.
- Kapten, kan vi skynda oss? - Jag vet att du hatar att bli instängd.
Vi har fortfarande en utgång. Det enorma hålet på sidan av byggnaden.
Det är lugnt. Det är lugnt.
- Och den mystiska fågeln som orsakade det. - Ja, det har du rätt i.
Lyssna. Planen har inte förändrats.
- Håll ögonen öppa efter fällor. Uppfattat? - Ja.
Okej, håll huvudet kallt.
Faulk. Brooks. Gå ditåt med Carter.
Leta upp Alvarez. Vi tar oss till höger. Om ni hör något...
- ...så anropar ni på radion. Uppfattat?
Okej.
Det är nåt som inte stämmer. Var på er vakt och ha koll bakom er.
Det är större här än vad det borde vara.
Tänk på det, sergeant.
Han har rätt.
Det där rummet borde vara på utsidan.
- Det här känns inte bra, boss. - Försök att inte tänka på det.
Det här stället skrämmer mig.
- Ju fortare vi drar, desto bättre. - Jag håller med.
Jag hatar små utrymmen. Jag hatar mörkret och att vara instängd.
Det här stället täcker in allt.
Så tro mig när jag säger... att ingen vill komma härifrån mer än jag.
Men just nu måste vi fokusera på vår uppgift.
- Rummet är säkrat, över. - Uppfattat. Fortsätt försiktigt. Över.
Vi fortsätter.
Från grotta till grön vegetation.
Det här är inte normalt.
Kapten. Jag gillar inte det här alls.
Ni vet den där...
...känslan i bröstet innan helvetet bryter lös?
Samma här.
- Hur ser det ut därbak? - Säkrat, sir.
Ingenting?
Då får vi ta reda på det.
Skit också. Vad fan är det här?
Carter? Vi hittade det.
Vad i helvete...
Jag har aldrig sett nåt liknande.
Team.
Var beredda.
Svep igenom området och tillbaka.
Om ni har något, kalla på oss direkt. Över.
- Kolla. Det där hålet. - Ja.
Jag tittade ditåt tidigare, men...
Skit också. Vi kommer inte igenom där.
- Jag var orolig för det. - Fan också!
Okej... Vi letar efter en annan utgång.
Det är stopp här.
Jag tror att vi hittat anledningen till att lamporna är på, sir.
- Vad har du? - Jag vet inte riktigt än.
- Okej, vi fortsätter att leta. - Ja, sir.
- Faulk, är du okej? - Ja, sir. Bara spänd, antar jag.
Var beredda. Över.
Okej, ni hörde Adrian. Vi säkrar det sista rummet och går tillbaka.
Kan ni ge oss en minut, sergeant? Minns ni de gröna energisignaturerna?
- Ja, har du hittat fler? - Ja, men det är inte allt.
De här vibrerar. De verkar helt nya eller till och med under tillverkning.
Vad betyder det ens?
Faulk? Tillbaka! Tillbaka!
Sätt dig ner. Faulk! Sätt dig!
Vad är det med dig? Sätt dig ner!
Faulk! Faulk! Vi måste tillbaka!
Kapten, hör ni mig? Över! - Faulk, sätt dig ner!
Faulk! Faulk!
- Faulk! - Brooks, hon är död.
Helvete! Hon är död! Hon är död!
Hon är död! Helvete!
- Okej, vi drar. - Sergeant, ni kan inte bara lämna henne!
Brooks, hon är död. Vi måste dra. Kom nu.
Kapten. Faulk är nere. Vi förbereder oss för strid. Över.
Carter, vänta. Carter?
- Carter? - Kapten!
Jag tror att det är Hobbs. Tack gode Gud. Håll ut, kompis.
- Han har knappt någon puls. - Nej, nej, nej...
Är du okej? Är du fortfarande med oss? - Upp med dig, Plante.
Nej, ni måste dra härifrån. De är inte... Nej, de är inte...
De är inte mänskliga. Ni lyssnar inte på mig.
- Rädda er själva! Fly! - Ta det lugnt.
- Nej... - Vad menade han med det?
- Jag vet inte. - Är de inte mänskliga?
Vi drar.
Skärp dig, Brooks. Okej?
Vi måste fortsätta.
- Ser du något? - Nej, sir. Ingenting.
- Vi går tillbaka samma väg. - Uppfattat.
Och möter de andra.
- Håll dig nära mig. - Uppfattat.
- Jag vill inte... - Sergeant? Sergeant?
Jag vill inte att något...
- ...ska hända... - Carter! Carter!
Farkosten är ungefär 12 till 15 meter hög. Dubbelt så brett vingspann.
Skrovet är riktigt tjockt. Minst en halvmeter.
- Hur kan den ens flyga? - Kapten!
- Brooks! - De attackerade oss!
Sergeant Carter och Faulk är döda. Radiosignalen förvrängdes.
- Var är Faulk? - Jag är ledsen, Alvarez.
- Det är försent. Jag försökte hjälpa. - Vilka var det?
Fiendetrupper. Svarta rustningar och skottsäkra västar.
Jag försökte skjuta på nära avstånd, men det hände ingenting.
- Det är dem! - Identifiera er!
Ta betäckning! Rör på er!
De omringar oss!
- Äntligen. - Brooks.
Du skakade, Brooks.
- Ja då. - Är det här vad du såg?
- Ja, sir. Det är dem. - Okej.
- Följ farkosten! - Det kanske är en fälla!
- Följ farkosten! - Kapten, ni kan inte mena allvar!
- Framåt! - Inte Buckner, men den här saken?
Rör på er!
Säkrat.
Redo? På tre. Ett, två, tre.
Okej. Vi har ett par minuter, så skynda er. Vi vet inte vad de planerar därute.
- Eller härinne. - Det kan du ge dig på.
Vi kollar efter fler innan de överraskar oss.
Vilka rustningar de än har, så har jag aldrig sett eller hört nåt liknande förut.
- Och du, Brooks? Du är ju tech-killen. - En rustning som inte får en skråma?
Det existerar inte. Jag såg er skjuta på den med ett 50-kalibrigt vapen, kapten.
Med tyg kanske man kan låtsas, men det här är, jag menar...
Försiktigt.
Har du någon som helst information om rebeller med tillgång till sån teknik?
Nej, ingenting.
Vi måste ta reda på vad det är. Alvarez.
Hjälp mig.
Jävlar!
- Den är... - Den är inte mänsklig.
Och inte farkosten heller.
Och inte rustningen eller vapnen heller. Team, vi hade ingen aning om -
- hur viktigt det här uppdraget var.
- Brooks, dokumentera det här. - Okej.
Vad är det för smörja i ansiktet som ser ut som metall?
Cybernetiska komponenter. Ser du trådarna som går ner i rustningen?
Det verkar som om de förstärkt sig själva eller har blivit förstärkta.
- De gjorde det mot sig själva. - Det förstärker deras sinnen kanske.
- Det är en gissning. - En gissning?
Det var inte vad du sa när du bad oss gå in i rymdskeppet.
- Plante. - Nej, jag är trött på den här skiten!
Varför tar han besluten? Varför litar du mer på honom än på mig eller Alvarez?
Om han inte fått till ett turskott hade den där saken fortfarande skjutit på oss.
Hur vet vi ens om den är död?
- Japp. Död. - Tack, mamma.
Okej, vi måste leta igenom resten av farkosten.
Fören på farkosten har en en ramp som gjorde att vi kom in.
Skrovet är vagt ljussatt.
Det verkar vara en stridsfarkost av något slag...
...där det fanns fiender.
Fienden bär en svart rustning. Möjligen av samma material som farkosten.
Kulor biter inte alls på den.
Fienden tycks vara av utomjordisk härkomst liksom resten av farkosten.
Vapnen är mycket mer avancerade än något vi sett tidigare.
Små, kulformade sprängladdningar.
Vapnen kan avfyra energiammunition och projektil-blad.
- Och det är nog bara toppen av isberget. - Jag ska vara ärlig, kapten.
Jag är livrädd.
Vi borde inte ha kommit hit alls. Det har bara resulterat i många döda.
- Kapten? - Ja.
Jag kollar värme-och energispektrumet på fartyget och jag ser samma sak -
- på det här fartyget som vi såg på övervåningen.
Det är överallt. Det är så tätt att jag inte ser något.
Så du menar att energin eller strålningen kommer från den här saken?
Ja, det verkar så. Kanske ombord på den här farkosten.
Spektrumet berättar var de är, men...
Han har riktigt stora ögon.
Jag hade också haft hjälm om jag var så där ful.
- Stör inte tentaklerna dig? - Nej, jag har varit på skumma dejter.
Så vi fann farkosten och är ombord på det.
- Säg att du har en plan, kapten. - Den enda planen just nu...
...är att utforska resten av farkosten och se om det finns något användbart.
- Kapten. Jag ser nåt vi kan använda. - Nej, Plante. Minns du vad som hände...
- ...när vi tog upp något sist? - Det är ett alternativ bara.
- Ärligt talat har vi inte så många. - Jag vill inte erkänna det...
- ...men Plante har rätt. - Nej, absolut inte.
Även om vi är fler har de mer avancerade vapen.
Och ja, vi är fast på ett rymdskepp med vem vet hur många andra i närheten.
- Och vi vet inte ens om vi kommer ut. - Se, Alvarez har fattat det.
- Tack än en gång, Brooksie. - Plante, det räcker.
Alla lugnar ner sig.
Lyssna. Vi måste kolla igenom resten av farkosten, okej?
Och vi håller ihop hela tiden. Håll utkik efter allt som kan hjälpa oss...
- ...härifrån helskinnade. - Kapten, vi behöver det där vapnet.
- Nej, absolut inte. - Allt för att få en fördel, visst?
Ja, i vanliga fall, men tänk på omständigheterna.
Sist en av oss tog upp ett av deras vapen exploderade han.
Desperata åtgärder, kapten. Det var ni som lärde oss det.
Alvarez. Jag lärde er också att vara smarta.
Kapten, det är smart att åtminstone försöka.
Vi rör inget om det inte är absolut nödvändigt.
- Alvarez, är du med mig? - Skjuta svinen med deras egna vapen?
- Det är en utmärkt idé. - Absolut inte.
Alvarez, rör inte...
- Herregud! Den väger ett ton. - Alvarez, lägg ner den.
- Jag ska bara avfyra en omgång i marken. - Alvarez, lägg ner den.
- Nej. - Alvarez, jag täcker dig.
- Plante, du har inte... - Strunta i honom, Alvarez. Skjut.
Vad i... Plante!
Alvarez!
Skit också!
Jävlar.
Du gjorde det här! Du gjorde det här!
- Din jävel! - Kapten, lugn. Vi måste dra härifrån!
Kom nu!
Rör på er!
- Håll ihop, hallen kollapsar! - Säkrat!
Säkrat!
Kapten?
Kapten! Kapten! Plante!
- Brooks? Var fan är Brooks? - Jag såg honom precis bakom mig.
Jag såg inget mellan oss. Idioten måste ha gått fel.
Brooks, svara om du hör oss.
Det är bara vi två mot dem nu. Och Brooks. Tre om vi räknar in honom.
Brooks, hör du oss? Över.
Fan! Skit också!
Det var därför de kraschade.
Fotsteg.
Tysta. Han kommer.
- Det är jag! Plante, det är jag! - Jisses! Jag sköt nästan ansiktet av dig.
- Kapten, ni måste se det här. - Plante, dörren.
Jag tror inte att det är en soldat. Han ser ut som en ingenjör eller något.
Allt tyder på att de kraschade här. Det var nåt fel på panelerna.
Titta. En vit och en röd lucka. Jag vet inte vad den vita betyder.
Kanske destinationen, men jag är rätt säker på att den röda är Vintergatan.
- Det verkar så och här kraschade de. - Är du säker?
Åt helt fel håll. Jag är helt säker.
Hur som helst.... De kanske inte kom för att slåss eller nåt annat olycksbådande.
Och alla amerikanska soldater de slaktade? Det skulle jag kalla olycksbådande.
- Och det är nåt annat jag måste visa er. - Brooks, vi har inte hela dan på oss.
Jag kastade en ljusgranat i byggnaden. Enda gången de stannat upp.
Vad är den enda konstanten i farkosten och byggnaden?
Att det är mörkt. De har sammansatta ögon. De ser inget.
Jag drog av en blixt på den utan hjälm och han ryggade tillbaka.
Då kan vi använda dem för att desorientera dem.
Vi kanske kan omringa dem och utlösa ljusgranaterna -
- och utlösa en ny varje gång de återhämtar sig.
Och det är problemet, Plante. Vi måste komma nära och hitta luckor i dräkten...
- ...och då måste vi angripa dem. - Ljusgranater?
Vi behöver riktiga granater, inga ljusgranater.
På den sista platsen hittade jag deras bomber. Kulorna som dödade Malloy.
- Det är vad jag snackar om. - Okej, vi får nog bara en chans...
...så vi måste lyckas.
Det var en ära och ett privilegium att få tjänstegöra med er båda.
- Jag gillar inte det här. - Det är planen, Plante.
Varför? För att han säger det? Jag tänker inte följa planen.
Fullt anfall är det som gäller.
Helikoptern kommer om en kvart.
Vi måste röra på oss.
Plante!
- Plante! - Fan också! Ögonen!
Ögonen!
- Det funkar, kapten. - Vad gör du?
Brooks, stick därifrån! Brooks!
Brooks!
Stick härifrån!
Skit också!
Skynda dig! Kom nu!
Vi måste röra på oss!
Kapten? Kapten!
Nej, kom nu!
Vad är det, kapten? Är ni träffad?
- Skit också. Helvete! - Du måste vara lugn.
- Sir, ni är... - Jag vet.
- Det är illa. - Okej, jag ska leta upp ett bandage.
Det är försent. Det är ingen idé.
När de jävlarna... kommer fram igen kastar jag mig fram och ger dig tid.
- Om nån kan klara sig så är det du. - Jag har en plan, men den är långsökt.
- Ibland är det de bästa, Brooks. - Låt mig kämpa med er, sir.
- Mina nerver är bra nu, jag lovar. - Det kommer inte att rädda dig, Brooks.
Lyssna. Du kommer att klara dig, okej? Och jag ska ge dig tid.
När du tar dig tillbaka till basen så ska du ge dem det här.
Brooks.
När du är tillbaka på basen så ger du dem det här tillsammans med dina bilder.
- Ge dem det, okej? Stick nu. - Men ni ska inte...
Lova mig ett stort avslut, överstelöjtnant.
Stick!
Det kan du ge dig på. Det kan du ge dig på.
Kom då, din jävel!
Kom då, slyna!
Din jävel!
Helvete!
Fan, du andas visst inte.
Precis som ni sa, kapten. Med full kraft.
Ni kraschade här. Jag visste att ni hade gjort det.
Vi sköt mot er först, men ni försökte bara laga er farkost.
Och jag såg varningssignalerna därute. Jag struntade i dem.
Men ni dödade alla soldater. Ni dödade min kapten.
Vår första enhet och sen oss. Ni trodde att vi bara ville slåss.
Då är det bara vi två kvar, så antingen slåss vi eller tar en vapenvila.
Jag har inget att slåss med. Och jag klarar det ändå inte.
Lycka till.
Jag är här! Jag är här!
Jag är här...
Översättning: Jon Underdahl Ordiovision